Salut, mă numesc Chris Morgan.
Sunt ecologist și urșii sunt specialitatea mea.
M-au fascinat din copilărie.
Deși mi-am petrecut 20 de ani studiind urșii,
am surprins numai fragmente din viața lor în sălbăticie -
scurte întâlniri, momente izolate din lumea lor.
Când m-am întâlnit cu producătorii "Nature",
am primit șansa să fac ceva mai mult.
Aici suntem pe țărmul Alaskăi,
unul din ultimele locuri bune de trai pentru urși.
Salut, ursule!
A fost o nebunie să-l privesc în ochi.
Cea mai intensă experiență a mea cu urșii.
Aceștia sunt urșii ultimei frontiere.
Călătoria noastră începe în mijlocul uneia
din cele mai mari concentrații de urși de pe Pământ.
Aceștia sunt grizzly - uriașii urși bruni din Alaska.
Sunt atât de mulți în acest loc incredibil
încât l-am numit "Orașul urșilor".
URȘII ULTIMEI FRONTIERE
Din copilărie toți ne formăm o părere despre ei...
fie de ursuleți simpatici, fie de fiare înspăimântătoare.
Adevărul este undeva la mijloc.
Cândva urșii grizzly hoinăreau
în toată partea vestică a continentului,
de deasupra cercului polar arctic, până în centrul Mexicului.
Astăzi se găsesc
în sălbăticie doar în câteva locuri.
Alaska e unul din cele rămase în America de Nord,
suficient de sălbatic ca urșii să prospere.
Toate cele trei specii
de urs din America de Nord se găsesc aici -
ursul negru, ursul brun și ursul polar.
Mă numesc Chris Morgan.
Mi-am dedicat jumătate din viață
studierii și conservării urșilor.
Acum, pornesc într-o
călătorie de 4.800 km,
spre centrul lumii urșilor.
Împreună cu mine este prietenul meu, cameramanul Joe Pontecorvo.
Cred că aici este cel mai bine.
Pare un loc bun, nu-i așa?
Împreună vrem să separăm mitul
de realitate și să înțelegem această creatură complexă.
Primul lucru pe care-l va face masculul tânăr după ce pleacă uriașul,
este să se dea în spectacol în fața femelelor
Pentru a înțelege mai bine personalitatea lor,
să vedem la fața locului
cum trăiesc astăzi
și ce le rezervă viitorul,
urșilor ultimei frontiere.
ORAȘUL URȘILOR
Începem călătoria într-o zonă izolată
din peninsula Alaska,
o zonă virgină.
Este...
arată și-ți dă sentimentul că e vorba de țara urșilor.
Întins și sălbatic.
Nu se poate!
Priviți!
Doi urși se luptă în joacă.
Este începutul lui iunie și urșii abia au pornit
să se adune pe pajiștile bogate.
Imaginați-vă sentimentul lor de bucurie după ce
au stat în bârloguri în ultimele șase luni.
Nu-mi vine să cred că suntem aici.
Iubesc locul ăsta.
Mă simt bine aici și abia aștept să văd
ce mai fac urșii,
în perioada asta timpurie.
Până acum nu am mai fost în această perioadă,
este ceva nou pentru mine.
Avem destule lucruri?
Parcă o să stăm aici un an.
Sperăm să urmărim urșii pe întreg sezonul,
pentru a înțelege mai bine lumea lor.
Ca ecologist care studiază urșii,
nu este loc mai bun decât ăsta.
Are tot ce-i trebuie unui urs -
pajiști de rogoz primăvara
și somoni la sfârșitul verii.
Pentru un urs brun acesta este paradisul.
Din cauza asta,
aici vin o grămadă de urși.
Este Manhattanul din ținutul urșilor.
Să te apropii atât de mult de ușii bruni,
în alte locuri, este ceva de neimaginat.
În majoritatea locurilor, urșii se țin
la o distanță sigură unul de altul.
Acești urși au devenit foarte sociabili și toleranți
pentru că sunt foarte mulți în acest habitat.
Se pare că toleranța se extinde și asupra noastră.
Este însă ceva neobișnuit,
un loc cum nu mai există pe Pământ.
Urșii au pierdut aproape 50% din greutate
în timpul iernii și sunt nerăbdători să și-o refacă.
Ce caută, mai exact după ce adulmecă -
sunt niște scoici mici.
Nu reprezintă cine știe ce,
dar în această perioadă a anului, mănâncă orice găsesc.
Incredibil.
Este și o femelă cu cei doi pui ai ei.
Probabil cântăresc mai puțin de 500 de grame.
Nu am mai văzut pui atât de mici.
Puii s-au născut în ianuarie, în bârlog,
și probabil că abia au ieșit din bârlog
de trei săptămâni, pe la mijlocul lui mai.
Cu toate simțurile în alertă, vă puteți imagina
ce se întâmplă cu acești pui în acest moment?
Se joacă cu diferite lucruri
și descoperă lumea din jurul lor.
Unul din ei se joacă cu un smoc de iarbă.
Peste un an,
vor hoinări un pic mai departe de ursoaică,
dar deocamdată stau lipți de ea.
Nu vor s-o piardă din priviri,
și cu siguranță că nici ea.
Pentru că masculii din zonă sunt plini de testosteron
și un astfel de pui
ar putea fi cu ușurință mâncat.
Să sperăm că ursoaica îi va păzi bine.
Sezonul de împerechere durează doar două luni,
dar în această perioadă, urșii de peste tot
se adună pe această pajiște bogată.
Este un moment periculos pentru o mamă cu pui mici,
dar ea este experimentată.
Faleza le oferă adăpost
și o vedere bună asupra împrejurimilor.
Cu atâția masculi în jur,
ea trebuie doar să fie șmecheră tot timpul.
Această fudulire se numește mers de cowboy.
El face două lucruri deodată,
încearcă să impresioneze femela,
și de asemenea încearcă
să pară cât mai mare posibil,
și să arate cât mai mare față de ceilalți urși,
concurenții lui.
Acum este un adevărat cowboy,
un tip chipeș și mare.
Toată lumea e cu ochii pe el.
Uite-l cum salivează!
Când acești masculi mari trec la treabă,
încep să saliveze în acest fel.
Este incrediibl acest mascul.
Este foarte agresiv.
Îți trebuie ceva curaj să te miști pe lângă o pereche care se curtează.
Brutus împinge masculul vârstnic de pe femelă.
Nu cred că bătrânul își va risca viața
pentru această femelă.
Priviți ce față are ursul bătrân.
Pare atât de oropsit.
Acum Brutus face să dispară mirosul
și șterge orice urmă a bătrânului de pe pajiște,
pur și simplu îl face să dispară.
Masculii vor încerca să se împerecheze
cu cât mai multe femele,
în timp ce femelele preferă masculul cel mai mare,
masculul dominant.
El va oferi puilor
cele mai bune șanse de supraviețuire.
Se apropie alt urs prin spatele ei.
Nu pare suficient de mare să se ia de Brutus.
Totuși se pare că-și va încerca șansa.
Femela asta e foarte curtată.
Acum sunt patru masculi în jurul ei.
Ea pare insignifiantă.
Masculii se luptă între ei
și câștigătorul o va lua acasă.
Sunt la nici un metru de acești uriași
când ei încep lupta,
iar femelele evaluează masculii.
Iar el este cel ce domină.
Ceilalți masculi nu pot decât
să privească.
Apoi femela pleacă cu învingătorul.
De asta toți masculii de aici
sunt cel puțin de două ori mai mari decât o femelă.
Pentru că cei mari cîștigă luptele
și se vor împerechea.
Liniștea revine pe pajiște.
Viața se reia
ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
Puii aceștia sunt foarte norocoși.
Mama știe cum să-i crească
într-un loc plin de primejdii,
iar ei n-au nicio grijă.
Este o mamă bună.
Am hotărât să-i pun numele de "Nadie", care înseamnă înțelept.
Puii învață multe, în fiecare zi -
ce este bun de mâncat, ce trebuie evitat,
cum să fii în siguranță și urmând mama,
învață cum să supraviețuiască
în acest oraș al urșilor.
Tabăra noastră se află
departe de pajiștea principală
unde activitatea urșilor este mai intensă.
Chiar și așa, ocazional un urs ajunge pe aici.
Niciodată nu poți fii suficient de precaut în țara urșilor.
Este dificil, pentru că acești urși
văd lumea prin intermediul nasului lor.
Trebuie să privim și noi lumea
din perspectiva lor, prin nasul lor,
și pot adulmeca ceva de la 3,2 km distanță.
Este un pic de tensiune în aer.
Mereu trebuie să ne acoperim spatele.
Oricare din acești urși te pot face zob.
Dar ei preferă să n-o facă.
Au decis să ne permită
să facem parte din peisaj, din habitatul lor, din casa lor,
cât timp suntem aici.
Salut!
E frumos, nu-i așa!
Parcă ar fi serviciul de întreținere
al parcului, nu-i așa?
Toate sunt poteci de urși.
Generații întregi de urși bruni
au creat aceste poteci,
ca pe cele mai eficiente drumuri din "A" la "B".
Este un sistem perfect și-l urmăm și noi.
Facem la fel,
doar că noi nu mâncăm rogoz.
Este multă mișcare pe aceste pajiști
în timpul sezonului de împerechere.
Cu o populație atât de numeroasă unde concurența e intensă,
totul depinde de miros,
și orice mascul care vine pe aici poate mirosi precedenții 10 masculi
care au trecut pe aici și au făcut același lucru.
Dacă verifică cine este pe pajiște
vor știi cu cine vor concura la noapte.
Știu cine este pe pajiște cu mult timp înainte de a-l vedea.
Au nasul ațintit
spre pajiște tot timpul,
și citesc ținutul ca pe un cod de bare.
Mirosul este un indicator foarte puternic în lumea urșilor
și funcționează la ambele sexe.
Femelele stau jos.
Stau pe pajiște
și privesc circumspecte în jur,
pentru a vedea ce masculi le urmăresc.
Apoi masculul se apropie
iar ea se îndepărtează,
iar el adulmecă iarba
ca să-și dea seama dacă este receptivă.
Este ca și cum ea ar da un anunț.
"Femelă singură, cu păr maro,
caut mascul masiv, dispus."
Într-o populație atât de mare, urșii învață să-și păzească spatele.
Își mișcă ochii în toate direcțiile,
ca să-și dea seama cine e acolo,
cu cine se pot împerechea și pe cine trebuie să evite.
Rogozul e doar pentru distracție.
Concurență nu este doar între masculi.
Și femelele concurează
între ele pentru a ajunge la cei mai buni masculi.
Este ceva neobișnuit,
ceva ce nu a mai fost observat până acum.
Mulți dintre acești urși au crescut împreună,
sau sunt înrudiți cumva.
Și-au petrecut sezon după sezon pe aceste pajiști.
Frați care ajung să se joace împreună ca adulți.
Sau doi adolescenți care au crescut împreună ca vecini.
Această activitate socială complexă înseamnă că puii
au multe de învățat aici,
mai mult decât în altă parte.
În mod normal, puii de urs brun
stau cu mama aproape trei ani,
dar aceștia vor sta mult mai mult.
Au un start în viață bun.
Nadie este o peronalitate pe această pajiște.
Se îndreaptă exact spre el.
Îl atacă! Îl atacă!
Când mama paște, puii sunt foarte atenți,
adulmecă după pericole,
sunt alarmați de orice nu li se pare familiar,
și pentru ei sunt multe astfel de elemente.
Sunt prezenți în această lume uriașă
doar de șase săptămâni.
Acești pui se confruntă cu multe opțiuni
și învață în fiecare zi,
și penru noi e liniștitor să vedem că nu suntem un pericol.
Nu ești sigur dacă să te apropii mai mult, nu-i așa?
Este important să rămână precauți, la fel ca mama,
dar sunt totuși pui,
și sunt tentați să se joace.
Sunt niște gladiatori înalți cât iarba.
Mirosul masculilor mari este purtat de vânt.
Mama poate identifica un individ de la 180 metri distanță,
doar după miros.
Este foarte precaută cu acest mascul
pentru că probabil îl cunoaște, așa că păstrează distanța.
Este interesant pentru că
aici e vorba de toleranță,
în această perioadă a anului.
În restul anului,
femelele evită masculii ca pe niște leproși.
Nu vor să aibă deloc de-a face cu ei.
Pot fi foarte agresivi, așa că stau departe de ei.
Femelele știu că masculii mari
sunt mult mai precauți când sunt oameni prin preajmă.
S-ar putea să ne folosească ca pe o barieră împotriva avansurilor lui.
El este foarte concentrat pe ea în acest moment.
Cred că va fi ceva interesant, știi?
Acest mascul mare se agită,
și e greu să știi ce va face.
Să fim atenți, Joe.
E mai bine să stăm liniștiți, să nu ne mișcăm.
Se va apropia, Joe.
Se apropie prin spatele tău, Joe.
E-n regulă.
Nu ne atingem de ea.
E-n regulă.
E-n regulă, prietene.
E-n regulă.
El este foarte încordat.
Ea are nevoie de proteinele furnizate de rogoz,
dar totodată trebuie să-și păzească puii
de acest mascul mare care se apropie.
Încerc să aflu cum va fi vremea.
Vreau să știu ce ne așteaptă,
pentru că se pare că vremea se va strica.
Frontul se apropie.
Ar trebui să-ți verifici echipamentul, Joe.
Adu-l în cort
și vezi ce se întâmplă.
Ia uite, asta nu e perna mea.
Nu folosesc perne, când sunt cu cortul.
Dorm pe ceva tare pentru că sunt un tip dur,
mă simt mai bine așa, poate cu un bocanc,
cu siguranță nu cu o pernă.
Nu știu de unde vine.
Tu ai pus asta aici, Joe?
Vor fi câteva zile de furtună.
Plouă cu găleata.
Se aude cum cade pe cort.
Este greu
să stai degeaba în cort.
Dar am pus o prelată,
și am o mică verandă,
și afară plouă continuu,
așa că să ținem pumnii.
Este obositor.
Este obositor, știi?
Așa că o să încerc să dorm,
și sper că mâine, prelata și cortul vor fi întregi.
Vremea s-a liniștit.
Ceva însă deranjează stolul.
Tipul se îndreaptă spre o colonie de papagali de mare.
Urșii bruni nu vânează papagali de mare.
Dar sunt totuși niște oportuniști,
animale care experimentează,
mai ales când sunt înfometate.
Chiar și papagalii de mare sunt uimiți.
De data asta ursul este răsplătit.
Vremea bună revine.
Întreaga familie a avut o noapte liniștită.
Ea pare relaxată. Priviți.
Se poate spune
că au câștigat bine în greutate,
și sunt probabil de trei ori mai departe
de faleza sigură,
decât până acum.
Unde a plecat?
Este în mijlocul pajiștii.
Da, se îndepărtează.
A ajuns până la copacii de colo.
Vezi arinul din dreapta ta, Joe?
Nadie se odihnește un pic,
dar păstrează distanța, din motive bine întemeiate.
Sezonul de împerechere e pe sfârșite.
În aer plutește un sentiment de nerăbdare,
în timp ce urșii anticipează sosirea
primului somon.
Nadie, abia dacă-mi mai aruncă câte o privire.
Îmi dau seama că dorește să respect granițele.
Trebuie să-mi reamintesc mereu de ce sunt capabili urșii.
Aș vrea să pot să mă alătur lor
în această încăierare.
N-ar fi distractiv?
Să sari și să te rostogolești împreună cu ei.
Este imposibil să nu te prindă
joaca asta adorabilă a lor.
Dar joaca are un scop.
Se prefac că bețele și lemnele
sunt somonii pe care nu i-au gustat niciodată.
Afecțiunea pe care o arată mamei...
lupta în joacă, și ele au un scop.
Mediul în care cresc puii este periculos,
foarte competitiv,
și adesea imprevizibil.
Suntem bine.
Suntem bine. E-n regulă.
Nadie se simte în siguranță cu noi așa că mănâncă
în apropiere.
În aceste momente cel mai bine este să rămâi liniștit
și s-o lași să treacă.
E-n regulă toată lumea. Calm.
E-n regulă.
Totuși nu vă apropiați mai mult.
O să avem probleme.
E-n regulă, da.
E-n regulă. Nu te mai apropia.
E-n regulă.
A fost tare.
S-a apropiat cel mai mult dintre toți urșii și eu am stat pe loc.
Am fost probabil la 70 m de ea,
și a ajuns să pască la 1,5-1,8 m de mine.
Nu cred că voi mai repeta
experiența asta, niciodată.
Dar ea a ales să se apropie de mine.
A fost tare.
Sunt epuizat de prezența ei
și faptul că m-a privit în ochi.
Este un sentiment ancestral.
O situație dură, cu siguranță.
Acum este la 9 m de mine,
și ar putea fi la fel de bine la celălalt capăt al terenului.
Pare o distanță mare.
Viața ursuleților,
la fel ca a noastră, nu va mai fi niciodată lipsită de griji.
În aceste clipe liniștite,
e ușor să uiți că sezonul e pe cale să treacă.
Au trecut deja două luni de când am venit aici.
Este momentul cel mai dificil dintre toate.
Lupii care au și ei pui, sunt disperați să vâneze.
Câmpurile se usucă
și împing urșii spre apă,
dar ospățul lor nu a sosit încă.
Femelele se adună la gura râului,
nereăbdătoare.
În acest moment, sunt mai mulți urși decât pești.
Nu e clar dacă a apărut ceva care merită a fi mâncat,
în apa mică.
O cambulă.
Niciun somon, încă.
Competiția începe să fie strânsă.
Femelele, brusc sunt alungate din locurile lor.
Cu atâta agitație,
e greu de spus dacă au găsit ceva
sau aleargă după fantome.
A prins ceva!
A prins un somon!
Ospățul a început.
Se întorc somonii.
Pare că râul însuși
a anticipat acest moment,
și pentru scurt timp somonii vor fi
seva acestui loc.
S-a dat startul
pentru urși și perioada este foarte scurtă.
O femelă aproape matură,
și știe ce are de făcut.
Are un pui sănătos, gras,
cu o privire drăgălașă.
Nu se îndepărtează de mama lui mai mult de 9 m.
Ea împarte aproape toți peștii prinși cu el.
Va crește repede
și hotărârea ei va da roade repede,
iar el va învăța cum să trăiască aici.
Nevoile lui sunt îndeplinite,
așa că poate să-și desăvârșească abilitățile.
Uite respiră sub apă.
Și-a băgat capul în apă
ca să poată vedea peștii.
Incredibil.
De fiecare dată,
ea prinde femele.
Este important acest lucru
pentru că sunt plini de grăsime și de icre,
lucruri folositoare puiului.
De asta el arată așa de îndesat.
Acest mascul tânăr a urmărit cu atenție ce face ea,
și acum că ea se odihnește,
a hotărât să-și încerce norocul la pescuit.
Probabil e primul lui an de viață pe cont propriu,
și e copleșit de ce se întâmplă
și de numărul mare de urși.
Este îmbulzeală mare la râu,
așa că urșii trebuie să folosească noi strategii
ca să prindă somoni,
și totodată să păstreze distanța față de ceilalți urși.
Urșii care au prins un loc în apa mai adâncă
trebuie să-și bage capul la fund ca să prindă ceva.
Somonii se asund în aceste locuri adânci și nu pot fi ajunși.
Unii urși se chinuie să prindă orice,
în timp ce alții sunt mult mai selectivi
așa că unii somoni mai au o șansă.
Somonii umplu brațele râului,
încercând să ajungă la terenurile de reproducere,
ținta călătoriei lor.
Mai întâi însă trebuie să treacă de urși.
Mulți vor reuși să ajungă departe în amonte,
unde se vor reproduce.
Pentru lupi viața nu este ușoară.
Sunt tentați de somoni, dar vânarea lor
este doar un act disperat.
Somonii sunt ascunși în adânc și lupii nu-i pot ajunge.
Această mamă a venit însoțită de trei pui.
Sunt primii tripleți pe care-i vedem anul acesta.
E ceva neobișnuit
să mai aibă toți puii cu ea în acest moment al sezonului.
Probabil este prima ei călătorie în aval,
și vor apuca tot ce pot.
Este o situație neobișnuită.
Râul scoate în evidență diversitatea socială.
Chiar dacă fură resturile lăsate de urși,
pentru ea este o situație tensionată,
așa că mănâncă prada pe drum.
A găsit o porțiune liniștită a râului.
Pentru câteva ursoaice cel puțin,
sunt primii pui, așa că tot pentru prima dată
trăiesc experiența îngrijirii lor.
Este incredibilă nerăbdarea de a se hrăni. Mai mult panică decât urgență.
Trebuie să se hrănească acum.
Perspectiva hibernării
fără rezerve suficiente de grăsime,
explică teama asta înnăscută.
Numărul mare de urși sporește tensiunea
în familiile mari.
Este înnebunită!
Își dă seama că dacă nu prinde ceva proaspăt,
în curând nu va mai avea ce.
Puii sunt neliniștiți în timp ce mama
este în apa adâncă.
Ea încearcă să-i liniștească
și îi îndrumă spre o plajă sigură unde s-o aștepte,
dar nu sunt ușor de convins.
Practic simți nevoia ei
de a prinde pești chiar în acest moment.
A sosit mai târziu decât ceilalți urși,
și nu mai este mult timp
până când peștii vor dispărea,
iar ea are mult de muncă.
Cu atâția urși în zonă,
nu prea are șanse să prindă ceva.
Momentul ei de liniște s-a dus.
Revine la resturi pentru familia ei.
Chiar în timpul sezonului somonii vin în valuri.
Sosesc odată cu fluxul,
dar nu înseamnă că fiecare flux are pești cu el.
Cred că o să cercetez gura râului,
să văd
ce se întâmplă în aval.
Acolo va fi activitate.
O față familiară.
Aproape că nu am recunoscut-o,
dar e vorba de Nadie și puii ei.
Puii mici au crescut
față de acum câteva săptămâni.
Sunt mai mari, mai sănătoși și mai grași
de când i-am văzut ultima dată.
Cresc bine.
Au și o altă atitudine.
Este un moment important al anului pentru pui.
Sunt bucuros să văd ca are ambii pui.
Niciunul nu a fost ucis,
ceva ce se întâmplă frecvent cu puii tineri.
Nu numai că trăiesc, dar sunt în formă bună.
Cască în acest fel.
Este un semn de anxietate când cască în acest fel.
Puii sunt bine pregătiți.
Sunt ca niște mingi.
Cred că ceilalți urși și-au dat seama
că ea este puțin arțăgoasă și posibil agresivă,
așa că o lasă în pace.
E strașnic să te folosești de mamă ca de o pavăză.
Ea pleacă la pescuit și îi lasă singuri,
iar ei știu că nu trebuie s-o deranjeze.
Mai sunt câteva săptămâni până la hibernare.
Dar acum e vorba de o urgență.
Simțurile ei sunt concentrate.
Acum nu are în minte
decât să pescuiască.
Orice mișcare din apă, orice miros,
sunt în atenția ei.
Este concentrată și pe orice posibil intrus.
Mai ales masculi care i-ar putea amenința puii.
Are doi pui de îngrijit.
Va lupta până la moarte ca să-i apere.
Pe moment pare
că râul este numai al ei.
Acest mascul însă, nu se dă bătut
în încercarea de a avea și el un loc de pescuit.
Are nevoie doar de un momet să prindă somonul,
dar îl va avea?
Probabil că este ultima dată când văd familia anul acesta.
Sunt sigur că Nadie și puii vor fi aici și la anul.
Credem că urșii sunt animale singuratice,
dar în această aglomerație, din orașul urșilor,
au învățat să fie sociabili,
cum să se înțeleagă între ei.
Niciodată până acum nu am trăit printre urși
atât de mult timp,
practic am fost vecin cu ei și i-am urmărit
cum trăiesc zilnic.
Am descoperit și o altă față a urșilor,
tandrețe și complexitate, ceva ce merită văzut.
Acesta e primul urs pe care-l văd în ultimele ore.
Ceilalți sunt pe malul râului,
urmărind apa în speranța
că vor mai vedea pești.
Migrația somonilor se apropie de sfârșit.
Sezoanele sunt scurte în Alaska și nu prea mai avem timp
până când urșii vor pleca la iernat.
A venit vremea să o luăm spre nord.
Cinstit să fiu, nu prea mai am cuvinte.
Simt că
relația cu ei a fost una intimă.
Mă simt ca acasă aici.
Ce face acest loc atât de sălbatic
este faptul că potecile pe care le părăsesc azi,
sunt ale urșilor
sau mâine ale lupilor.
Sălbăticie nu înseamnă
numai spații largi,
ci și animalele de acolo.
În față ne așteaptă o lume diferită.
De aici,
mă îndrept spre nord, spre Anchorage, cel mai mare oraș din Alaska...
Pe curând, urșilor!
Părăsesc acest oraș al urșilor...
pentru un loc unde urșii și oamenii trebuie să conviețuiască.
Traducerea și adaptarea © Pogăru'